Egy pannóniai korú Gilbert-delta felépítése „3D” földradar (GPR) szelvények alapján - Tóth, Péter; Szafián, Péter; Sztanó, Orsolya (Földtani Közlöny, 2020)
A Pannon-tó kialakulása kezdetén szigetek és félszigetek tagolták a vízfelületet. A legnagyobb félsziget a Dunántúliközéphegység tömbje lehetett, melyet kb. 10 millió éves abráziós szikláspartok, kavicsos-homokos hullámverésesfövenypartok és lokálisan kavicsos, Gilbert-típusú delták szegélyeztek (Kállai Formáció).A Tapolcai-medencében a Kállai Kavics feltárásaiban három üledékes egység különíthető el. A legfelső, vízszintestelepülésű, jól osztályozott homok és kavicsos homok váltakozásából épül fel, mely alatt meredek (20-30°) dőlésű mátrixmentes szemcsevázú kavics és homokos kavics rétegek találhatók, kissé változó látszólagos dőlésszöggel. Az alsókét egység anyagában nem, csak méretében és szállítási irányában különbözik: a legalsó, dél felé dőlő rétegekből állóegység magassága eléri a 20 m-t, míg a közbülső egység, amelyet a részletesen vizsgált bánya délkeleti felén észleltünk,csak 2–3 m magas és ÉK felé dől. A nagy- és a kisméretű, meredeken dőlő felszínek egyaránt a Gilbert-deltahomlokrétegei, míg a vízszintes felszínek annak fedőrétegei.A Gilbert-delta egyik legnagyobb feltárásában — egy aktívan művelt kavicsbányában — földradar méréseketvégeztünk a deltatest belső szerkezetének megismerése céljából. A földradarszelvények három, 30×30 m-es mérésihálóban, 2 m-es szelvénytávolsággal készültek. Csupán egyszerű adatfeldolgozási lépésekre — sávszűrés, amplitúdóvisszaállítás és statikus tolás — volt szükség. A radarszelvényeket az elmúlt nyolc év terepbejárásai során készültfényképekkel, valamint a bányafalak földtani és szedimentológiai szelvényeivel vetettük össze.A radarszelvényeken a reflexiók elvégződése, amplitúdója és a folytonossága alapján három radarfácies különül el.A legalsó egységben nagy amplitúdójú, meredek, ferde reflexiók láthatók a felszíntől legalább 12 m mélységig. Ezekháromdimenziós térképezése kimutatta, hogy nagy kiterjedésű, viszonylag sík, D–DK felé dőlő rétegekről származnak,melyek a legalsó üledékes egységgel azonosak. A délkeleti mérési hálóban ezeket a rétegeket lapos szögű, erős eróziósfelszín metszi, melyre ellentétesen, ÉK felé dőlő reflexiók következnek, egy maximum 3 m magas egységet alkotva.Háromdimenziós térképezésük néhányszor 10 m-es kiterjedésű, ívelt rétegfelszínek jelenlétére utal. Mindkét fajtameredek dőlésű reflexióköteg felett vízszintes reflexiókat találunk, a feltárás rétegsorához hasonlóan.A rétegdőlésekkel egyezően a földradarral kitérképezett progradálási irány déli-délkeleti a fő delta test esetén — a kiskülönbségek az egyes lebenyek alig eltérő lerakódási irányaiból erednek. A már leülepedett lebenyeket metsző laposeróziós felszín néhány méteres vízszintesés révén alakulhatott ki. Az így képződött térbe települt a fő épülési irányraközel ellentétesen, ÉK felé, a kis, karéjos lebenyek sora. A delta felfelé épülő fedő rétegei a folytatódó fokozatos, relatívtószintemelkedést jelzik.