Egy pannóniai korú Gilbert-delta felépítése „3D” földradar (GPR) szelvények alapján - Tóth, Péter; Szafián, Péter; Sztanó, Orsolya (Földtani Közlöny, 2020)
A Pannon-tó kialakulása kezdetén szigetek és félszigetek tagolták a vízfelületet. A legnagyobb félsziget a Dunántúliközéphegység tömbje lehetett, melyet kb. 10 millió éves abráziós szikláspartok, kavicsos-homokos hullámveréses fövenypartok és lokálisan kavicsos, Gilbert-típusú delták szegélyeztek (Kállai Formáció). A Tapolcai-medencében a Kállai Kavics feltárásaiban három üledékes egység különíthető el. A legfelső, vízszintes településű, jól osztályozott homok és kavicsos homok váltakozásából épül fel, mely alatt meredek (20-30°) dőlésű mátrixmentes szemcsevázú kavics és homokos kavics rétegek találhatók, kissé változó látszólagos dőlésszöggel. Az alsó két egység anyagában nem, csak méretében és szállítási irányában különbözik: a legalsó, dél felé dőlő rétegekből álló egység magassága eléri a 20 m-t, míg a közbülső egység, amelyet a részletesen vizsgált bánya délkeleti felén észleltünk, csak 2–3 m magas és ÉK felé dől. A nagy- és a kisméretű, meredeken dőlő felszínek egyaránt a Gilbert-delta homlokrétegei, míg a vízszintes felszínek annak fedőrétegei. A Gilbert-delta egyik legnagyobb feltárásában — egy aktívan művelt kavicsbányában — földradar méréseket végeztünk a deltatest belső szerkezetének megismerése céljából. A földradarszelvények három, 30×30 m-es mérési hálóban, 2 m-es szelvénytávolsággal készültek. Csupán egyszerű adatfeldolgozási lépésekre — sávszűrés, amplitúdóvisszaállítás és statikus tolás — volt szükség. A radarszelvényeket az elmúlt nyolc év terepbejárásai során készült fényképekkel, valamint a bányafalak földtani és szedimentológiai szelvényeivel vetettük össze. A radarszelvényeken a reflexiók elvégződése, amplitúdója és a folytonossága alapján három radarfácies különül el. A legalsó egységben nagy amplitúdójú, meredek, ferde reflexiók láthatók a felszíntől legalább 12 m mélységig. Ezek háromdimenziós térképezése kimutatta, hogy nagy kiterjedésű, viszonylag sík, D–DK felé dőlő rétegekről származnak, melyek a legalsó üledékes egységgel azonosak. A délkeleti mérési hálóban ezeket a rétegeket lapos szögű, erős eróziós felszín metszi, melyre ellentétesen, ÉK felé dőlő reflexiók következnek, egy maximum 3 m magas egységet alkotva. Háromdimenziós térképezésük néhányszor 10 m-es kiterjedésű, ívelt rétegfelszínek jelenlétére utal. Mindkét fajta meredek dőlésű reflexióköteg felett vízszintes reflexiókat találunk, a feltárás rétegsorához hasonlóan. A rétegdőlésekkel egyezően a földradarral kitérképezett progradálási irány déli-délkeleti a fő delta test esetén — a kis különbségek az egyes lebenyek alig eltérő lerakódási irányaiból erednek. A már leülepedett lebenyeket metsző lapos eróziós felszín néhány méteres vízszintesés révén alakulhatott ki. Az így képződött térbe települt a fő épülési irányra közel ellentétesen, ÉK felé, a kis, karéjos lebenyek sora. A delta felfelé épülő fedő rétegei a folytatódó fokozatos, relatív tószintemelkedést jelzik.